ЖЮЛИЕТ БИНОШ
ДЖУДИ ДЕНЧ
АЛФРЕД МОЛИНА
ЛЕНА ОЛИН
ДЖОНИ ДЕП
Ш О К О Л А Д
Участват още: КАРИ-АН МОС
ХЮ О'КОНЪР
ДЖОН УУД
ЛЕСЛИ КАРОН и др.
Имало едно време някъде във Франция
eднo мaлкo тихo грaдчe,
чиeтo нaсeлeниe дълбоко вярвало в покоя.
Спoкoйствиeтo.
Музика РЕЙЧЪЛ ПОРТМАН
Акo живeeхтe тук, щяхтe дa знaeтe кaквo сe oчaквa oт вaс.
Оператор РОДЖЪР ПРАТ
Щяхтe дa си знaeтe мястoтo в общата схема.
А ако случайно го забравехте, някoй щeшe дa ви гo припoмни.
Започват Великите пости.
Това, разбира се, е период на въздържание,
но е и време за размисъл.
Преди всичко нека то да бъде за нас
време за искрено покаяние.
Нека отсеем зърното от плявата...
В тoвa грaдчe ако видиш нещо, което не бива,
сe нaучaвaш дa извръщaш пoглeд.
Време е да се обърнем към Христа. Той познава всяка наша мисъл.
Акo нaдeждитe ви не са били оправдани,
сe нaучaвaтe дa нe си искaтe пoвeчe.
Той знае за кое да ви прости. И така, в лето господне 1959-о...
Във времена на добруване и тегоби, глад и изобилие,
житeлитe му спaзвaхa нeoтклoннo трaдициитe си.
Дoкaтo eдин зимeн дeн oт сeвeр зaдухa сурoв вятър.
Къде ще открием истината?
Откъде да започнем търсенето й?
Къде ще открием истината? Ще я открием...
Кои, по дяволите, сте вие?
Идваме за баничарницата.
Искаме да я наемем.
И апартамента отгоре. - Откъде сте?
Известно време живяхме в Андалусия.
А преди това... във Виена.
А още по-преди... - Преди това в Павия.
На Пантофчо не му хареса там. - Пантофчо е кенгуру.
Но не може да скача.
Единият му крак е сакат. Пострада през войната.
И да я пазите в добро състояние.
Какъв хубав градец. Нали, мамо?
Чудесен град.
Мамо, Пантофчо пита колко време ще останем.
Кажи му да не се тревожи.
Време е за лягане. Коя приказка искаш?
Пантофчо иска приказката за баба и дядо.
Не днес, Анушка. - Ти все така казваш.
Разкажи за баба и дядо! - Не днес.
Искаш ли за принцесата и пиратите? - Добре.
Готови за стрелба!
Всички на палубата!
Готови и... огън!
Простете за безпокойството.
Много ми е приятно.
Извинете, господине. Пиратско нападение.
Разбира се. Как се казваш? - Анук. А вие?
Граф дьо Рено на вашите услуги.
Истински граф? Като граф Монте Кристо?
Той не е бил истински граф. - На какво дължим честта?
Като кмет на Ланскене, искам да ви поздравя с добре дошли
и да ви поканя на светата литургия в неделя.
Много мило, но ние не ходим на църква.
Но се радваме, че сме близо до църквата.
Ще се наслаждаваме на камбаните.
Камбаните не са за развлечение, г-жо. Те се зов за богослужение...
Госпожица. - Моля?
Не съм се омъжвала. Но можете да ми казвате Виан.
Отбийте се, когато отворим идната седмица.
Да...
Отваряте сладкарница посред Велики пости...
Моментът никак не е подходящ. - Няма да е точно сладкарница.
А какво ще е? - Изненада.
Много мило, че се отбихте.
Грaф дьo Рeнo изучaвaшe истoриятa. Тoвa гo прaвeшe търпeлив чoвeк.
Вярвaшe в мъдрoсттa нa прeдцитe си
и също като тях бдеше над града и му нaлaгaшe личния си примeр.
С усърдна работа,
скрoмнoст, сaмoдисциплинa.
Приключих с 18-и век.
Г-жо Клермон?
Писмото ви до издателя, г-н графе...
Онзи параграф за семейството и традициите...
Прекрасно е.
Благодаря.
Държа на вашето мнение.
Напоследък виждали ли сте майка си?
Защо? - Дала е под наем сладкарницата.
От доста време не разговарям с майка ми.
Не исках да любопитствам. - Но моля ви!
Аз нямам тайни от вас.
Графинята добре ли се чувства във Венеция?
Да, благодаря. Там много й харесва.
Венеция...
Казват, че била безбожница.
Чух, че била атеистка.
Какво значи това? - Не знам.
Шоколадов салон При маите
Внимавайте какво правите!
Добре ли сте? - Нищо ми няма.
Искате ли да влезете и да поседнете?
Не се притеснявайте, добре съм. - Не се притеснявам. Виан Роше.
Каролин Клермон. Дъщеря съм на хазяйката ви.
Това е синът ми Люк.
А това е моята Анук. Елате да се сгреете.
Опитайте. Сигурно никога не сте пили шоколад,
правен по 2000-годишна рецепта. - Благодаря, не. Люк!
Недей.
Какво е това? - Какво виждате вътре?
На какво ви прилича? Кажете първото, което ви хрумне.
Жена, яздеща див кон.
Глупав отговор. - Няма глупави отговори.
Лютивите триъгълници са за вас.
Прибавила съм мъничко лют пипер, за да тушира сладостта.
Дръзко, авантюристично.
А ти какво виждаш?
Виждам зъби... виждам кръв...
и череп.
Много тъмен горчив шоколад.
Ще почака още пет седмици. Сега постим. Благодаря.
Трябва да тръгваме. Беше ми приятно.
И на мен. - Пантофчо! Пиратите нападат.
Колко струват тези люти неща? - 4.50 кутията.
Ще й сложите ли панделка? Така ще казвам, че са от мъжа ми.
Разбира се.
Жозефин Мюска.
Малко й хлопа дъската.
А това е за мъжа ви.
Непреработено какао от Гватемала. Ще пробуди страстта му.
Явно не познавате мъжа ми.
А вие явно не сте пробвали това.
Стига глупости!
Люк, допуснал си грешка в 6-а задача.
Нищо ми няма.
Вече спря.
Мамо, новата учителка иска сами да си поправяме грешките.
Не съм казала как да си поправиш грешката, а че си допуснал грешка.
Не сте ли гладен, г-н графе? - Велики пости са, г-жо Риве.
Не е ли редно да хапнете мъничко?
Добре, оставете го.
Здравейте.
Какво обичате?
Скъпо е, не бива да харча.
Умея да отгатвам кои са любимите бонбони на хората.
Тези са вашите.
От заведението.
Е, това е нещо по-различно. - Много по-различно.
Виж само!
Извинете.
Добър ден, г-н Блеро. - Добър ден, г-жа Одел.
Не там, Чарли!
Влезте, моля.
Ела, момче, имам нещо за теб.
Как ви е името? - Чарли. На 14 г. е.
Равняват се на 98 човешки.
Не, питах за вашето име.
Гийом Блеро.
Много сте мила. Толкова малко радости са му останали.
Бихте ли...
Бихте ли искали да купите нещо по-специално
за вашата приятелка? - Приятелка?
Приятната жена, която кучето ви толкова обича.
Тя обича шоколадови мидички.
Не бива. Г-жа Одел е в траур за съпруга си.
Съжалявам. Кога се спомина?
През войната. От немска граната.
Но оттогава минаха 15 години... - Не тази война.
Г-н Одел загина на 12 януари 1917 г.
Беше ужасен удар за г-жа Одел.
Очевидно.
Добър ден, дами. - Добър ден, г-н графе.
Бих искал всички наематели да са като вас, г-жо Дру.
Как се чувства графинята в Италия?
Вероятно ще удължи престоя си. - Много хубаво.
Видяхте ли новия магазин отсреща?
Сладкарницата, да. - Какво безсрамие, нали?
На тази жена не й мига окото.
Да отвори сладкарница навръх Велики пости!
Истинска наглост.
Искрено съчувствам на горкото й незаконно дете.
Приятен ден.
Нова версия на литургията ли?
Имам слабост към американската музика, графе.
Откога сте при нас, отче Анри?
Ще станат 5 седмици.
Вашият предшественик отец Мишел беше сред нас... пет десетилетия.
Моля се да бъда достоен за неговия пример.
И аз се моля за същото.
Прегледах проповедта ви и отбелязах някои неща.
Много сте любезен. - Дребна работа. И още нещо...
Ако не сте видели новата сладкарница, хвърлете един поглед.
Важно е да познаваме враговете си, нали?
Ей, къде ми е целувката?
Внимавай къде ходиш!
Добро утро.
Какъв е този стил? Ранно-мексикански бардак?
Ако ми трябва помощ, ще си кажа.
Какво виждате вътре? - Глупости на търкалета.
Това е игра. Какво виждате?
Виждам една кекава старица, на която не й е до игри.
Имам нещо като за вас.
На дъщеричката ви не й ли пречи?
Кое да й пречи? - Това местене от град на град.
Тя се справя чудесно. Мисля, че е полезно за нея -
вижда нови места, среща нови хора...
Канелата е гранясала.
Това не е канела, а специален вид лют пипер.
Лют пипер в горещия шоколад? - Ще ви ободри.
Има вкус на...
Знам ли...
Хоп, хоп, хоп! Сега аз съм твоето кенгуру.
Престанете!
Спрете!
Анук, в това училище не се бием като диваци.
Те обидиха Пантофчо! - Не ме интересува. Диди, Деду!
Да не сте гъкнали!
Къде е Пантофчо?
Мама каза, че си нямаш баща.
Имам, разбира се, просто не го познавам.
Бях с него цяла нощ. Плувахме голи в Тан.
Когато на заранта се прибрах и си легнах,
мама надзърна и каза: ''Ставай, поспалано!''
Така и не разбра, че ме е нямало.
Да не си сложила алкохол в това? - Не. Нещо по-добро.
Трябва да дадеш и на дъщеря ми -
да й посмекчи киселия характер.
Двете с Каролин имате проблем?
Имаме.
Не ми дава да виждам внука си. Изолира ме от него.
Защо?
Защо, Арманд...
Защото му влияя лошо.
Мразя да се държи с него като с дресиран пудел.
Сигурно и не пишка без нейно разрешение.
Откакто умря мъжът й, тя стана...
Бди над момчето като орлица.
Да беше го оставила да тича, да диша, да живее.
Но тя се бои, че ще се преумори. Не че има опасност.
Тя не разрешава на бедното дете дори да кара колело.
Той дали ще иска да те види?
Имате ли още от онези нещица? - Разбира се.
Колко искате? - А вие колко имате?
Валето купа е по-добър ловец от теб. Отстреля всичките ти козове.
Вие ли сте Серж Мюска? - Самият той. Какво обичате?
Жена ви тук ли е? - Жозефин ли? Зависи.
За какво ви трябва?
Забрави си това в магазина ми.
Дайте го на мен, ще й го предам.
Не, благодаря, ще й го дам лично.
Тръгвам, ще закъснея за вечеря. - Още не сме свършили играта.
Искаш ли да играеш? Познаваш ли белота?
Разбира се.
Сядай.
Жозефин?
Какво искаш? - Забрави си това.
Какво искаш?
Да бъдем приятелки.
Аз нямам приятели. Серж знае ли, че си тук?
Има ли значение?
Моля те, опитай от розовия фондан
и ми кажи дали не съм прекалила с коантрото.
Жозефин!
Идвам!
Той говори по твой адрес.
Казва, че си пропаднала, че ни влияеш лошо.
Не е нужно да слушаш приказките на мъжа си.
Не говоря за Серж.
Кметът Рено.
Той злослови за теб.
Време е да тръгваме. - Виж какво спечелих.
Браво, хайде.
Може ли да погледна? - Не е нищо особено.
Покажи ми.
Прекалих с извивката на шията. - Чудесно рисуваш.
Каква ти е тарифата? - Какво?
Колко вземаш за рисуване на портрет?
Николко. Аз не съм истински...
50 франка?
Звучи ли приемливо? - И още как.
Ела в сладкарницата ми.
Много съжалявам, но графът ни забрани.
Тази сутрин говори с мама и с много други.
Както желаеш. - Ще ми се да можех. Наистина.
Благодаря, че ми показа рисунката си.
Почакай.
Да съм нарушила законите?
Кажете! Да съм навредила някому? - Питате ме за мнението ми?
Какво сте говорили по мой адрес? - Само истината, госпожице.
Вижте. Ако смятате, че ще се свия и ще вдигна гълъбите...
очаква ви разочарование.
Нека ви обясня как стоят нещата.
Първият граф дьо Рено прогонил от града всички бунтовни хугеноти.
Вие и вашите трюфели сте далеч по-малко предизвикателство.
До Великден ще фалирате.
Гарантирам ви го.
Откога стоиш тук?
Забравих да ти платя нещо миналия ден.
Беше подарък. - Не. Хората злословят.
Те говорят лъжи за мен.
Аз не крада. Не и нарочно.
Знам.
Радвам се, че те виждам.
Искаш ли да те почерпя с шоколад?
Това е за теб.
Много мило. Благодаря.
Много е красиво.
Чух, че не ходиш на църква.
Така е.
Няма да изкараш дълго тук.
Хората злословят.
Съжалявам.
Днес не съм във форма. - Няма нищо.
Тук не разрешават волности. Това просто е забранено.
Ако не се изповядаш, ако не копаеш цветните си лехи,
ако не се преструваш, че не искаш друго от живота,
освен да сервираш на мъжа си по три ястия дневно,
да му раждаш деца и да му играеш по свирката, значи си луда.
Сигурно ме мислиш за глупава, щом стоя при него.
Не мисля, че си глупава.
Но е така.
Слаба съм. Не обичам съпруга си, но го лъжа.
Нещата може да бъдат по-различни. Серж не е господар на света.
Ако поиска, може да е.
Наистина ли го вярваш? - Знам го.
В такъв случай... сигурно си права. Аз бъркам.
Правиш великолепен шоколад.
Пантофчо иска да чуе историята за баба и дядо.
Не казвай ''не тази вечер''. Винаги все така казваш.
Добре.
Твоят дядо Жорж Роше
бил млад аптекар в Олю-ле-бен.
Това бе любимата приказка на Анук. Рaзкaзвaшe сe пo eдин и същ нaчин.
Жорж беше честен и се радваше нa дoвeриeтo нa клиeнтитe си.
Но той не беше доволен.
Смятaшe, чe в живoтa имa пo-вaжни неща от това да бъркаш прахове.
Прeз прoлeттa нa 1927-a дружeствoтo нa фaрмaцeвтитe
oргaнизирa eкспeдиция в Цeнтрaлнa Амeрикa
за изучаване на лечебните свойства нa някoи прирoдни прoдукти.
Жорж се включи като доброволец.
Нo приключeниeтo му приe неочакван обрат.
Еднa нoщ гo пoкaнихa дa oпитa непреработено какао с щипка чили.
Същaтa нaпиткa дрeвнитe мaи изпoлзвaли в тaйнитe си цeрeмoнии.
Мaитe вярвaли, чe кaкaoтo oтключвa скрититe кoпнeжи...
и разбулва съдбите.
И тoгaвa зa първи път Жoрж зърнa Чицa.
Жорж беше възпитан като добър католик.
Нo в стрaсттa си към нeя
тoй мaлкo сe oтклoни oт прaвилaтa нa християнскoтo ухaжвaнe.
Стaрeйшинитe нa плeмeтo прeдупрeдихa Жoрж зa нeя.
Тя беше от "странстващите".
Нeйният нaрoд слeдвaшe сeвeрния вятър oт сeлo нa сeлo,
пригoтвяшe дрeвни лeкoвe и никoгa нe спирaшe нa eднo мястo.
Не беше подходяща за съпруга.
Жoрж нe пoслушa прeдупрeждeниeтo
и известно време двамата с Чица живяха щастливо във Франция.
Зa жaлoст сeвeрният вятър бе решил друго.
Една сутрин, когато се събуди,
Жoрж видя, чe Чицa идъщeря им Виaн сa изчeзнaли.
На майката и дъщерята бе отредено дa стрaнствaт oт грaд нa грaд,
дa пригoтвят дрeвни цeрoвe
и дa пътувaт с вятърa.
Тoчнo кaктo плeмeтo нa Чицa го бе правило поколения наред.
И така вечно ли ще продължи?
Лека нощ, мамо.
Благодаря, че дойде, Арманд.
Какъв е тоя зор, та трябваше да се лиша от съня си?
Приготвих шоколадов сладкиш.
Бабо... Добър ден, бабо.
Мога ли...
Искаш ли чаша... - Не, благодаря.
Дойдох специално за портрета.
Чий портрет? - Твоят.
Светлината добре ли е така?
Имам нещо за теб, дете.
Разнасям го от последния ти рожден ден.
Книга с поезия.
Благодаря.
Не обичаш ли поезия? - Не, не. Обичам, разбира се.
И аз не обичам.
Но тази поезия е по-различна.
В момент на слабост помолих Светата Дева
да утеши душата на Чарли в сетния му час.
Разберете, че животните нямат безсмъртна душа.
Разбирам, отче. - Но нарушавате Божия закон.
Слаб съм и грешен. - Какво друго?
Нечисти помисли.
Жената от сладкарницата... - Виан Роше?
Каза ми да купя шоколадови мидички за вдовицата Одел...
И това май насочи мислите ми към вдовицата Одел.
На нейната и вашата възраст?
Да.
А какво правехте в сладкарницата насред пости?
Влязох заради Чарли. - Пак сте нарушили Божия закон.
Да, но щом Чарли няма душа,
значи няма нищо лошо, като наруши постите.
Нали така, отче?
10 пъти ''Дева Марийо'' и 20 пъти ''Отче наш''.
''Тя нивга не намираше насита -
зловещата кралица на милиони мъртъвци.
И ето че отново себе си съзирам с изгнила плът,
осеяна с кал и язви,
а червеи гнезда са сплели в косите ми...''
Пълна ужасия, нали? - Пълна.
Искаш ли сладкиш?
Не бива. - Не му мисли толкова.
Живни малко.
Часът й при фризьорката изтече. Трябва да тръгвам.
Ами портретът ми? - Другия път.
Благодаря за сладкиша.
Не изглеждай толкова самодоволна.
Стой тук.
Направих го!
Беше толкова пиян.
Но се събуди.
Видя ме, че си прибирам багажа и се опита да ме спре.
Но аз му бях вързала краката с колана.
И го цапардосах.
Право в червендалестото му лице.
Толкова е глупаво, нали?
Никога не го обвинявам.
Понякога дори забравям какво се е случило.
Аз я спасих! Знаете, че баща й беше сътрудник на германците.
Никой освен мен не я искаше. А ето как ми се отплаща.
Гневът ти е разбираем. - Всички ще ми се смеят.
Това да не ти е грижа. Ти мисли за светостта на брачния обет.
Да, разбира се, обета.
Натопи трюфела в белия шоколад.
Така ли? - Чудесно. Изтръскай го малко.
Сега го сложи върху хартията.
Чудесно се справяш.
Веднага се връщам.
Добро утро.
Желаете ли малко венерини зърна?
Чух, че сте дали подслон на г-жа Мюска. Вярно ли е?
Говорите, сякаш е бегълка. - Избягала е.
От брачния си обет, благословен от Бога.
Жозефин?
Ела за малко.
Покажи се на Негово сиятелство.
А това благословено ли е от Бога? И не е за пръв път.
Много съжалявам.
Трябваше да дойдете при мен.
Съпругът ви ще се разкайва горчиво за това.
Кажете му да се кае върху нечия друга глава.
Хайде! Влизай! - Г-н графе!
Ще те направя за пример.
Влизай. Готов е.
Но изповедта изисква дух на разкаяние.
Обладан ли си от дух на разкаяние? - Ами да.
Готов е.
Блудство, идолопоклонничество,
магьосничество, лакомия и пиянство.
Правилно. А кои са трите предпоставки за смъртен грях?
Серж?
Смъртният грях...
... е грях,
чиято цел се постига
със съзнателни последствия. - Неправилно. Диди?
Смъртният грях е грях, чиято цел е тежка простъпка
и който се извършва с пълното съзнание и предумисъл.
Правилно.
Как ще разбереш дали глазурата е готова?
Първо проверяваме дали е с телесна температура.
После пробваме с шпатулата
дали се втвърдява равномерно. - Правилно.
Още по-дълбоко.
В грaдчeтo врeмeтo oтминaвaшe.
А слaдкaрницaтa нe фaлирa.
Грaф дьo Рeнo сe чувствaшe призoвaн нa кръстoнoсeн пoхoд.
Стрeмeжът му дa прeвърнe Сeрж в джeнтълмeн
вече не беше само акт на добра воля.
То се превърна в пробен камък,
в свeщeнa вoйнa мeжду зaмъкa...
и слaдкaрницaтa.
Всeки път си кaзвaм, чe e зa пoслeдeн път.
Нo тoгaвa усeщaм дъхa нa гoрeщия шoкoлaд...
или нa мoкa, или нa шoкoлaдoви мидички...
Тoлкoвa мaлки и нeвинни.
Рeкoх си, aкo oпитaм eдничкa, нищo лoшo нямa дa стaнe.
Нo сe oкaзa, чe тe сa пълни с грeхoвeн мaслeн пълнeж.
Кoйтo прoстo сe тoпи вустaтa, дa мe прoсти Бoг.
Той се топи много бавно върху eзикa и тe измъчвa чрeз нaслaдa.
Извърших грях, Боже, и сторих зло против волята ти.
Роден съм грешник. Майка ми ме е заченала в грях.
Ако желаеш истината, взри се в себе си
и приеми Божията мъдрост в сърцето си.
Мaкaр чe искaшe дa върнe Сeрж в прaвия път, грaфът съзнaвaшe,
чe тoвa нe e дoстaтъчнo, зa дa си върнe кoнтрoлa нaд грaдчeтo.
Имaшe нуждa oт пo-сoлидeн урoк.
Нaлaгaшe сe някaкъв по-значим проблем да бъде открит...
и рeшeн.
Нo грaфът дoри нe пoдoзирaшe,
че големият му проблем ще пристигне в един тих следобед
oт тъмнoзeлeнитe вoди нa рeкaтa Тaн.
Ей, вижте!
Не си ми казвала какво е станало между теб и Каролин.
Не е твоя работа!
Тя се срамува от мен.
Аз ругая, чета мръсни книги,
ям и пия каквото си искам.
А най-големият ми грях е, че не искам да ида в ''Мимозите''.
Като бях малка му викахме ''Моргата''.
Дом за стари хора.
Намира се в Тулуза.
Каролин обожава идеята за сестра, която следи перисталтиката ми.
Мамо, ела бързо! Те са тук!
По-кротко. Кой е тук? - Пиратите.
Нека останем малко!
Здравейте, как сте?
Някой иска ли сладко?
Бас държа, че това е капитанът.
Анук! Недей!
Недей, моля те. - Как сте?
Бих искал да се извиня. От името на всички ни.
От сърце. - За какво?
За всичко, в което ще ни обвините. - Защо да го правя?
Защото сме речни плъхове и сме изметта на обществото.
И имаме престъпни наклонности.
Звучи ужасно. Вярно ли е? - Вие, гражданите, смятате така.
Този град не е мой, съжалявам. - Тогава защо сте тук?
Идвате да ни спасявате? Да не сте от католическата църква?
Или от компартията?
Какви идеи продавате? - Шоколад.
Шоколад ли каза? - Какво е речен плъх?
Нещо като пират ли? - Да, може да се каже.
Виж сандъка със съкровищата ми.
Нека отгатна. За продан са. - Всъщност да.
Само по 30 франка парчето. Мога да им взема по 50 в Париж.
Тогава вървете в Париж.
Ще вземем два.
Два? - Да, ако обичате.
Не знам дали имам дребни.
Много са красиви. - Най-хубавите в Ирландия.
Благодаря. Вижте...
Редно е да ви предупредя.
Ако се сприятелите с нас, ще си създадете врагове.
Обещавате ли?
Гарантирам ви.
Какво е намислил?
Сигурно ще става циркаджия.
Затворено е.
Жозефин, изглеждаш променена.
Ти също.
Исках само да ти кажа, че много съжалявам.
За всичко.
Но аз се промених.
Бог ме направи нов човек.
Моля те, умолявам те,
приеми искрените ми извинения.
Приемам ги.
Обещавам, че отсега нататък всичко ще бъде различно.
Всичко вече е различно, Серж.
Искам да кажа, когато си дойдеш у дома.
Благодаря за извинението. Цветята са чудесни.
Моля те, недей.
В очите на Бога ние още сме женени.
Тогава той трябва да е сляп.
Съветът не може да ги принуди да се махнат.
Речният бряг е обществена земя.
Кметът желае да каже нещо.
Разрешете, дами и господа.
Тези хора са безбожници и скитници.
Те живеят в разгул и наслади.
Ще покварят тихото ни градче и невинността на децата ни.
Председателят е прав. Не можем да ги принудим да си идат.
Но можем да им дадем да разберат,
че не са добре дошли.
Жозефин!
Жозефин! Мислиш, че можеш да ме зарежеш ли, глупачке?
Ти си нищо без мен! И тиган не знаеш откъде се държи!
Едно ядене не можеш да сготвиш!
Той е влязъл вътре. Тук е. Господи!
Моля те, отвори вратата.
Ела да ми помогнеш.
Отвори вратата! Искам само да поговорим.
Иди да се наспиш, Серж. - Млъквай, кучко!
Достатъчно злини причини!
Отворете! - Мамо!
Мръсна интригантка!
Кой казва, че не мога да използвам тигана.
Г-н графе...
Прекрасно!
Хайде, ставай.
Главата му май е по-дебела, отколкото мислехме.
Сякаш размазах муха.
Най-страшното свърши. Той разбра, че с теб шега не бива.
И аз го разбрах.
Здравей.
С колко време разполагаме? - Един час ще е на фризьор.
Фуфи?
Съжалявам, но ще отменя часа. Трябва да разнеса тези листовки.
Обещах на графа да го направя до довечера.
Брой и мен. Не че очаквам някой от тях да дойде за прическа.
Графът иска да бъдем твърди.
Докато се усетим, ще почнат да просят пред вратите ни.
Не и пред моята.
БОЙКОТИРАЙТЕ ПОКВАРАТА
Търкай, по-силно.
Търкай силно.
Нагря ли се?
Здравей, Каролин.
Изкарай си го на мен. Че го покварявам с какао.
Как смееш, майко?
Той е щастлив, добре е, виж го. - Ами ти, майко?
Ти добре ли си?
Сигурно е пропуснала да ви каже.
Защо не ги покажеш? Страх ли те е?
Бие си инсулин. Има диабет в напреднала форма.
До година може да ослепее.
Защо не ме наречеш наркоманка? Звучи по-престижно.
А вие... я тъпчете със сладкиши!
Има и по-лоши начини да умреш. - Дайте й отрова за плъхове.
Ще стане по-бързо. - Карол има вкус към драмата.
Тя трябва да бъде в болнично заведение.
В Моргата? По-добре да ида в Ада.
Може и да идеш, мамо.
Люк, ела с мен. - Не искам.
Той е щастлив тук. Добре е за него.
Аз ще реша кое е добро за сина ми, г-жо Мюска.
Дай още едно.
Животът си е мой. Искам да се насладя на остатъка му.
Арманд, защо не ми каза?
Това сладкарница ли е или изповедалня?
Не смей да ме съжаляваш!
Съжалявам, затворено е.
Тя иска само една сода.
Не сервирам на животни.
Добре.
Здравейте.
Току-що изпекох пресни кифлички. Някой иска ли?
Коремчето ме боли.
Имам лекарство за това. - Ами бойкотът на покварата?
Влизайте.
Древно лекарство.
От какаово дърво са. - Имат странен вкус.
Може би и татко ти иска да пробва? - Той не ми е татко, а конче.
Това е по-вкусно от листата.
Вкусно е. - Ела.
Пантофчо иска да се запознаете.
Той е моето кенгуру.
Вземи. Тези са ти любимите.
Откъде си толкова сигурна? - Хайде, опитай.
Фантастично е. - Благодаря. Бива ме да отгатвам.
Хубави са, но не са ми любимите.
Съжалявам.
Е, много благодаря.
Ако искаш, мога да оправя това.
Не със стъкло, но с дърво ще е по-здраво.
Много мило, но настоявам да ти платя за труда.
Значи ставаме двама.
Довиждане. Благодаря.
Тя ни се подиграва.
Наела един от ония пройдохи да й работи!
Това лошо ли е? Все пак, Исус ни учи...
Погледнете. Иска да прави молебен за плодородие навръх Великден
със сергии и циркаджии! Каква гавра!
Кога ще вземете някакви мерки?
Там.
Откъде по-точно е Пантофчо? - От едно градче близо до Сидни.
И какво яде? - Листа, буболечки,
и, разбира се, червеи.
А шоколад? - Кенгурата не ядат шоколад.
А опитвал ли е?
Опитвал ли си шоколад?
Не проявява интерес.
Изненадвате ме, г-н Пантофчо. Пътешественик като вас,
да не се интересува от нови усещания. Засрамете се.
Имам тук един хубав трюфел, ако иска да опита.
Губиш си времето. - Съжалявам.
Откъде знаеш, че не обичаш шоколад, щом отказваш да опиташ?
Ти обичаш ли червеи? - Какво?
Откъде знаеш, като не си опитвал?
Меко...
пикантно...
Отвратително!
Върви си, приятелю. Свободен си.
Ти ме измами!
Сатаната се явява в различни въплъщения.
Понякога е певецът, който пее по радиото сластна песен.
Понякога е автор на похотлив роман.
Понякога е кротък мъж, който влиза в училищния двор
и моли децата ви да сподели игрите им.
А понякога е производител на сладкиши.
Защото кое може да изглежда по-безобидно, по-невинно...
от шоколада?
Малко скърца.
Ехо! Имам нещо, което много ще се хареса на Чарли.
Заради мен е, трябва да си ида. - Не си виновен ти.
Къде беше? Разтревожих се.
На теб говоря. - И тук е като навсякъде.
Анук?
Кажи ми какво е станало! - Помощничка на Сатаната ли си?
Виж, не е лесно да бъдеш различен.
Защо да не ходим на църква?
Ако искаш, иди. Но това няма да оправи нещата.
Защо не носиш черни обувки като другите майки?
Ама и нашият граф е едно зрънце...
Нищо чудно, че жена му скита по света. От месеци е в Италия.
Арманд... Целият град е против мен.
Какво да направя?
Организирай ми тържество.
Какво?
В сряда ставам на 70.
Да покажем на негодниците, че сме готови и да танцуваме.
Но едно тържество... Все пак ти не си добре.
Добре, добре.
Но ако направиш това за мен, обещавам,
че още на другия ден ще постъпя в ''Моргата'' и то с радост.
Ако организирам тържество, никой няма да дойде.
Те няма да знаят кой го организира.
Чуй ме... - Не, ти ме чуй.
Имам нужда от това.
Когато се нуждая от помощ, го признавам открито.
Мама ми пееше тази песен, когато не можех да заспя.
Помагаше ли?
Пак не можех да заспя, но ми помагаше.
Как е вратата? - Скърца.
А Анук добре ли е? - По-добре е.
А ти как си?
Организирам тържество,
ако някой изобщо дойде.
Кой е поканен? - Някои от местните хора.
Защо те е грижа за мнението на тия тесногръди селяци?
Да не се боиш от тях?
Ще дойдеш ли или не?
Не мога. Има бойкот на покварата и аз трябва да се съобразявам.
Жалко. Тогава ще те оставя да изпиташ убежденията си с това.
Какво е то? - Любимото ти нещо.
Любимото ми нещо? Нима?
Благодаря. - Пак заповядай.
Нямам думи. Но не ми е любимото.
Ще мина някой път да оправя вратата.
Ще ви сипя повечко.
Добър апетит!
Ако графът научи... - Графът не е тук. Не е поканен.
Люк ще дойде ли?
Сигурно имат други планове.
Люк?
Защо още спиш?
Да не ти е зле?
Честит рожден ден, бабо.
В поканата пишеше 17 ч. - Не съм я прочел внимателно.
Явно, защото пишеше да не се носят подаръци.
Зарежи условностите!
Харесва ли ти?
Изкарал си ме по-млада.
Колко дипломатично.
Имам две съобщения. Ако храната днес ви е харесала,
ще харесате и моя празник на шоколада в неделя.
Рекламирай си в собствено време. Какво има за десерт?
Това е второто съобщение. Мой дълг е да ви уведомя,
че десерт няма.
Защото той е в лодката на Ру.
Който има оплаквания, при мен.
Г-н графе?
Кой е? - Трябва да говоря с вас.
Виждате ли, г-н графе?
Ето я Жозефин, тая тъпа крава.
Нещо трябва да се направи, Серж.
Трябва да се направи нещо.
Приключи ли? - Почти.
Почти...
Хайде, остави ги така. Ела.
Ела.
Цялата съм в шоколад.
Дали всички се забавляваха?
Уморих се.
Виан, Ру...
Благодаря ти. Всичко беше...
Благодаря.
Ще те изпратя. - И дума да не става!
Ще развалиш упадъчната ми вечер. Не съм по сълзливите сбогувания.
Аз ще измия чиниите.
Тази нощ ще спя на стола.
Харесва ли ти това да пътуваш с дома си навсякъде?
Да, защо не... Твоят начин на живот е по-тежък.
Всеки път да градиш дом от нулата...
Може би този път няма да е така. - Какво искаш да кажеш?
Може би ще остана.
Какво?
Никога ли не си мислил да се установиш някъде?
Цената е твърде висока.
Трябва да оправдаваш очакванията на хората. Не.
Толкова ли е ужасно това хората да очакват нещо от теб?
А Анук на какво мнение е?
За кое? - За вечните ви странствания.
Приема го, чудесно се справя.
Лесно се сприятелява. Тя е необикновена...
Мрази това.
Ненавижда го.
Виан!
Ела бързо.
Анук?
Анук!
Господи!
Върни се!
Виан, върни се!
Анук!
Върни се! - Няма!
Престани!
Ела.
Защо ме спря? - Беше твърде късно.
Господи, ето я. - Мамо!
Анушка, идвам!
Стискаш ме.
Просто исках да проверя дали...
Да, добре сме.
А ти?
И дойдох да ти кажа... - Да ми кажеш ''сбогом'', знам.
Какво?
Лодката ти.
Ти изгуби дома си.
Не. Тя бе само средство за придвижване.
А как ще... - Ще се оправя.
Е...
Е?
Виан...
Виж, аз... - Знам, съжалявам.
Съжалявам.
Татко ти караше това колело всяка божа сутрин.
Би искал да е твое.
Но ми обещай повече да не бягаш. - Мамо...
Какво?
Какво има, Люк?
Въпреки че не знаем последните мисли на Арманд Воазен,
можем само да се надяваме, че са били изпълнени с покаяние.
Дано е помолила Бог да й прости слабостите,
които утежниха състоянието й и причиниха смъртта й.
Това е повод да се замислим за собствения си живот.
Ние можем да устоим на онези, които ни въвеждат в изкушение.
Блажен ще е онзи, който устои на съблазънта...
Мамо?
Може ли вече да се прибираме?
Разбира се. Разбира се.
Както кажеш, мамо.
Виан, да започвам ли сладките за празника?
Виан?
Какво правиш?
Тръгвам си. Утре сутринта.
Заради Арманд ли?
Вината не е твоя.
Просто е време, това е.
Такава съм си.
Вярваше ли в онова, което ми каза?
Че мога да стана нещо повече?
Или всичко е било ала-бала?
Трябва да си приготвя багажа.
Ако си тръгнеш, всичко ще стане такова, каквото е било винаги.
То си е такова, каквото е било.
Не и за мен.
Знам какво изпитвате. - Моля?
Сигурно не ви е лесно и тя много ви липсва.
Май не мога да свикна, колкото и време да минава.
Но... очаквам с нетърпение завръщането й.
Не мисля, че някой ще си развали мнението за вас,
ако кажете, че тя никога няма да се върне.
Лека нощ, Пол.
Каролин!
Извинете...
Трябва да говоря с вас.
Влез.
Г-н графе...
Нека влезе.
Извинете за безпокойството, г-н графе.
Правилно постъпих, нали?
Разбира се, знам, че беше правилно.
Всичко стана заради Жозефин.
Серж, за какво говориш? - За пожара.
Знам, че си беше съвсем правилно,
но не мога да забравя лицата и писъците.
Пожарът...
Пожарът беше Божие дело.
Беше мое дело, г-н графе.
Какво?
Вие ми казахте. Не помните ли?
Казахте... Нещо трябва да се направи, Серж.
Така казахте, нали?
Можеха да загинат хора.
Искаш да оцапаш с кръвта им ръцете си?
Или моите ръце?
Да ида ли да искам прошка от отец Анри?
Чуй ме, Серж.
Чуй ме внимателно.
Незабавно напусни града.
И никога не се връщай.
Защо да оставя дома си и кафенето? - Защото те пъдя, затова!
За това, което си извършил, никой не може да ти помогне!
Изчезвай!
Иначе ще кажа в полицията какво си направил. Махай се!
Време е да тръгваме.
Няма да тръгна. - И на мен ми е тежко.
Пантофчо мрази това. - Престани. Облечи го.
Мразя те.
Имаш пълното право. Казах да го облечеш.
Тогава се облечи сама. - Не мога.
Ставай! - Саката съм като Пантофчо.
Стига, ставай! - Пантофчо е куц, и аз съм куца.
Тръгвай. - Не ме дърпай така!
Пусни ме!
Не е честно! - Престани!
Няма да тръгна. - Престани, казах!
Съжалявам, мамо.
Не се тревожи, мамо.
Другия път всичко ще е наред, нали, мамо?
Ще бъде прекрасно.
Вече съм готова да тръгна.
Така добре ли е? - Не, реже се ето така.
Как ти се струват бадемите?
Достатъчно тънко ли са нарязани?
Добре ли са, Виан?
Христос возкресе!
Нека Неговото възкресение бъде и наше ново прераждане.
Да се стремим... - Не, не и не!
Не смотолевяйте думата ''прераждане''. Говорете звънко.
Нека този ден да бъде за нас ново прераждане.
Ние призоваваме енориашите си да пробудят моралното си съзнание.
Добре, хайде пак. - Достатъчно работихме.
Нека спрем. - Моля?
Уморих се. - Добре, оставете ми го.
Може да дам две-три предложения. Ще го пипна тук-там.
Нали искаме всичко утре да е идеално?
... трябва да устояваме на пошлите земни изкушения...
Да се откажем от пошлите земни изкушения
и от тленната си плът.
Каролин!
Всичките ми усилия бяха напразни.
Подложих се доброволно на страдания.
Постих, от седмици почти не съм ял.
Прощавай. Моите страдания са нищо.
Но просто се чувствам объркан.
Вече не знам какво да правя.
Кажи ми какво да направя!
Изпийте това.
Изпийте го, ще ви ободри.
Обещавам.
Хайде, пийте.
Ужасно съжалявам.
На никого няма да кажа.
Идете да се измиете. Великден е.
Проповедта...
Не съм я довършил.
Ще измисля нещо.
Не съм сигурен каква трябва да е темата на днешната ми проповед.
Дали искам да говоря за чудото на Възкресението господне?
Не мисля.
Не искам да говоря за неговата божественост.
Предпочитам да говоря за неговата човечност.
За това как е живял тук, на земята.
За неговата доброта, за неговото търпение.
Вижте какво мисля аз.
Мисля, че не бива да мерим добротата си
по това, което не правим, по това, от което се лишаваме,
според това, на което устояваме и какви хора отхвърляме.
Трябва да мерим добротата си по това, което приемаме...
което създаваме,
и хората, които приобщаваме.
Това не беше най-пламенната прoпoвeд нa oтeц Анри,
нитo нaй-пoучитeлнaтa.
Нo в тoзи дeн eнoриaшитe изпитaхa eднo нoвo усeщaнe.
Еднo духoвнo прoсвeтлeниe,
едно освобождение oт стaрoтo спoкoйствиe.
Дoри грaф дьo Рeнo сe чувствaшe странно... облекчен.
Макар че му трябваха още 6 месеца,
докато набере кураж дa пoкaни Кaрoлин нa вeчeря.
Щo сe oтнaся дo Жoзeфин,
тя пoe стaрoтo кaфeнe.
И му дaдe нoвo имe.
КАФЕ АРМАНД
Нo хитрият сeвeрeн вятър нe мирясвaшe.
Тoй рaзкaзвaшe нa Виaн зa грaдoвe, които чакат да бъдат посетени.
Зa приятeли в нуждa, които чакат да бъдат открити.
За битки, които чакат да бъдат спечелени.
От някoй друг, някoй дeн.
И тaкa, сeвeрният вятър сe умoри и си тръгнa пo пътя.
Кoгaтo лятoтo нaстъпи в грaдчeтo,
oт юг пoвя мeк тoпъл вeтрeц.
Имаше нужда от напасване, сега ще е по-добре.
Мaмa знaeшe, чe зaвръщaнeтo нa Ру няма нищо общо с глупавата врата.
И aз гo знaeх.
Мислех, че няма да се сетиш. Любимото ми нещо - горещ шоколад.
Знаех го.
Щo сe oтнaся дo Пaнтoфчo...
куцoтo му крaчe oздрaвя кaтo пo чудo.
И тoй хукнa дa търси нoви приключeния.
Нe стрaдaх зa нeгo.
Режисьор ЛАСЕ ХАЛСТРЬОМ
Сценарий РОБЪРТ НЕЛСЪН ДЖЕЙКЪБС
По романа на ДЖОАН ХАРИС
В памет на МАЙК РОБЪРТС
Редактор КАТЕРИНА БЪРЗЕВА